"Христос казав: "Якщо не будете, як діти, не ввійдете в Царство Небесне", — каже намісник Києво-Печерської лаври митрополит Павло. — Чому діти? Духовний письменник, митрополит Веніамін Федченков багато пише про дитячу простоту і чистоту душі. Один малюк, хворий коклюшем, попросив: "Бабусю! Якщо ти уві сні побачиш янголів, скажи їм, щоб у мене перестав кашель: я дуже втомився". Інша бабуся згадує, як її онук, дитя атеїстів, почувши дзвін дзвонів, попросив: "Понеси мене в церкву. Я один раз, тільки раз подивлюся на Боженьку — і більше не буду!"
ВЛАДИКА: "ВАШ ДОБРОВІЛЬНИЙ ПОСЛУХ БОГУ"
![](https://cdn.segodnya.ua/images/main/icons-siri.png)
"Зовсім неважко вірити. Ось жити по вірі нелегко: Царство Небесне силою береться, — каже митрополит Павло. — А вірити? Не потрібно ніяких зусиль: лише не упорствуй. Ось, навпаки, не вірити важче! Адже після такого сонму свідоцтв Писання треба силою змушувати себе відкидати факти. Біле потрібно називати чорним, що було, треба заперечувати. Так, адже це незрівнянно важче, ніж приймати їх! "Як хочеться дихати, як хочеться їсти і пити — ніхто не вважає це ненормальним, неприродним, так і віра є нормальним станом нормальної людини", — пишуть святі отці. При цьому, віддаючи належне простій, як ми говоримо, і "дитячій" вірі і "розумній" вірі, найважливіша свобода самовизначення людини у вірі, добровільному послуху Богові. Цей шлях є найбільш гідний, найпростіший, найкоротший і найбільш дієвий спосіб істинної віри. Відкрийте ваше серце, станьте дітьми — дітьми Божими, і оновлюйтеся у вірі кожен день, кожну годину, кожну хвилину".
ТОП-ДАТИ МІСЯЦЯ НА ДУМКУ ВЛАДИКИ
6 лютого — пам'яті Ксенії Петербурзької. "Ксенія Петербурзька — приклад найбільшої святої жінки, пам'ять якої ми вшановуємо 6 лютого, — каже намісник Києво-Печерської лаври митрополит Павло. — Вона — приклад найбільшої любові і відданості своєму чоловікові, цінності сімейних відносин. Ксенія Григорівна Петрова вдало вийшла заміж за співака придворної капели Андрія Феодоровича. Але щастя подружжя було недовгим. У 26 років Ксенія несподівано залишається вдовою. Раптова смерть чоловіка (без покаяння та причастя. — Авт.) приголомшила молоду жінку. Після похорону вона вбралася в каптан і штани чоловіка і веліла всім називати її Андрієм Феодоровичем. Блукала вулицями, примовляючи: "Ксюшенька моя померла і мирно спочиває на кладовищі, я ж, грішний, весь тут". Майно своє вдова роздала жебракам, будинок чоловіка подарувала християнці Параскеві Антоновій, взявши з неї обіцянку пускати в дім бідних.
В ті часи журналісти писали про неї так: коли сукня чоловіка зотліла, вона переодягалася в лахміття. Годувалася, чим Бог пошле. Ночувала – де доведеться. Наприклад, коли перехожі зупиняли її і питали: "Коли ти спиш, Андрію Феодорович?", вона відповідала: "Встигнемо виспатися на землі". Ксенія означає "мандрівниця, дивна, нетутешня". У неї було безліч знайомих, до яких вона іноді приходила за милостинею. Але брала тільки "царя на коні" — дрібні, старовинні копійки. Молилася вона ночами в полі. Казала, що присутність Божа в чистому полі виразніша. Молилася по кілька годин, кланяючись на всі чотири сторони. Спочатку до неї ставилися насторожено, сміялися. Але через певний час люди стали помічати її духовну силу і прозорливість. Візники любили підвозити її, а матері підводили діток на благословення. Вона жила і упокоїлася на Смоленському кладовищі Санкт-Петербурга. До каплички Ксенії Петербурзької щодня йдуть потоки віруючих.
8 лютого — згадуємо священномученика Володимира, митрополита Київського, вбитого в 1918 році. Його мощі знаходяться зараз у Ближніх печерах Лаври. Його вбивство було жорстоким (на його тілі виявлено шість отворів від куль і кілька колотих ран) і настільки добре підготовленим, що навіть братія монастиря не змогла заступитися за свого намісника, а розправа відбувалася на очах його келейника, секретаря і кількох священиків. Митрополит передчував свою смерть — Господь відкрив йому в молитвах. Братія не брала участь у вбивстві, але коли більшовики виводили митрополита на розстріл, жодна душа за нього не заступилася. Згодом весь духовний Собор, який тоді не чинив опір злодіянню, був розстріляний у Харківській тюрмі. У 1992 році митрополита Володимира зарахували до лику святих, а його смерть була названа "жертвою благовонною на очищення від гріхів". Хоча по суті своїй це була зрада з метою пограбування. Саме з його смерті починаються жорстокі розправи над священноначалієм і монахами в ХХ столітті.