Кінна вулиця Одеси, по якій ми прогуляємося, колись вела до ринку, а сьогодні тягнеться від Софіївської до Новосельської. Професія її жителів, які в основному займалися перевезенням пошти, різних вантажів і пасажирів, надала характерних рис цілому району. Так, поблизу Ямської виросла Ковальська вулиця, де жили і працювали ковалі, а ось Каретний провулок був забудований майстрами каретних справ. Тут же і з'явилася Кінна (колишня Селіхових), відома невтомними візниками і яка сусідить з Кінним ринком. Через три роки після смерті Федора Сергєєва (більш відомого як товариш Артем), було прийнято рішення віддати данину поваги більшовикові, назвавши на його честь вулицю в Одесі, однак через кілька років Кінній повернули її історичну назву.
Будинок Гогітідзе і юні злочинці
![](https://cdn.segodnya.ua/images/main/icons-siri.png)
Перший будинок на Кінній, який привертає увагу перехожих красивими барельєфами і різьбленими поручнями, побудований в кінці позаминулого століття. У середині 1910-х років у ньому проживав екстраординарний професор юридичного факультету Імператорського Новоросійського університету, придворний радник, грузин за походженням, Гогітідзе, згодом одружився з дворянкою. Він же став засновником і завідувачем першої в Одесі педіатричної клініки. У наступні роки в будинку на Кінній жила викладачка рукоділля жіночої гімназії Двоєглазова і слідчий для малолітніх злочинців Нікулін. Подейкують, його побоювалися представники "золотої молоді", в чиї голови страж правопорядку вбивав непрості істини хороших манер і законослухняності.
Старовинний герб і суспільство слов'ян
Сусідня будівля зовні має вигляд розкішного комплексу. У вишуканих, багато декорованих спорудах можна пізнати руку архітектора Гонсіоровського. На верхній частині фасаду будівлі навіть зберігся герб із зображенням лева, який обрамлений орнаментом із рослинним мотивом, а також прапорами і військовими атрибутами: гарматами, шпагами і рушницями. На стелях в парадному збереглися розписи XIX століття і вікно з вітражем.
У середині 1910-х років минулого століття тут жили лаборант при геологічному кабінеті Імператорського Новоросійського університету Алексєєв і професор хірургії медичного факультету Сапежко. За цією ж адресою розміщувалося Товариство єднання слов'ян, а нині тут – житлові будівлі з адміністративними приміщеннями.
Рада Толстого і житло у Реммих
На перетині Кінної і Щепкіна (колишня Елисаветинская) знаходиться будинок будівлі приблизно другої половини XVIII століття. Тут же на розі розміщувалася театральна школа Мочалова. Краєзнавець Юрій Парамонов пише, що "в березні 1910 власниця школи зробила запит Льву Толстому, мовляв, як треба говорити: тає чи тайо, як вимовляють виконавці ролі Якима у "Владі темряви". У відповідь дочка великого письменника і мислителя повідомила: "Лев Миколайович просить передати вам, що, на його думку, треба говорити тає, а не тайо". У середині 1910-х років в цьому будинку розміщувалась іконостасна і скульптурна майстерня.
Навпаки, по непарній стороні вулиці, знаходиться будинок, побудований в стилі еклектики в першій половині XIX століття. У 1901 році будівлю було перебудовано під прибутковий будинок Реммих. Сама Софія Реммих була відома своїми благодійними діяннями і входила до адміністрації притулку гувернанток, викладачів і бонн. Сьогодні в будівлі – студентський гуртожиток національного університету.
Будинок театрала і готель циркачів
Наступний на нашому шляху – прибутковий будинок Стамерова, що з'явився на Кінній напередодні Першої світової війни і дивно добре зберігся до наших днів. Історикам відомо, що Стамеров був небайдужий до мистецтва, адже навіть на фасаді його будинку зображена танцівниця з бубном. Краєзнавець Юрій Парамонов пише, що свого часу Стамеров навіть придбав згорілий театр, що розташовувався неподалік. З 1928-го по 1989 рік у цьому будинку проживав відомий математик Марк Крейн. Його дослідження серйозно вплинули на розвиток сучасної світової математики.
А ось в районі вулиці Пастера на Кінну бічним фасадом виходить Український музично-драматичний театр імені Василька, про який ми розповідали раніше. Відразу за ним – в наступному кварталі на розі Княжої – гуртожиток-готель артистів цирку, яке було побудовано в 1956-1958 роках за проектом архітекторів Вайнштейна і Мільграма.
Ліпнина Влодека і товари на Схід
Якщо пройти ще трохи вперед по Кінної, то перед нами з'явиться будинок Гуковского, який був побудований в 1898 році за проектом архітектора Льва Влодека – автора багатьох шедеврів одеської архітектури, наприклад, проекту будинку Фальцфейна (будинок з атлантами). Як і всі будинки, побудовані Влодеком, будинок Гуковського рясніє ліпним декором. У дворових флігелях місцями збереглися різьблені сходи. Знавець Одеси Юрій Парамонов пише, що згодом власниками будинку Гуковського були Козинець і Дятлов, а на початку минулого століття тут знаходилося дитячий лікувальний заклад Болухера і книжкова крамниця: "Тут проживав викладач училища святого Павла статський радник Казанков, старший викладач консерваторії Роговий, судовий слідчий Скворцов, а також розміщувалася комісійно-агентурна контора компанії "Торговий дім Чурін І. Я. і Ко", що займається поставкою товарів на Далекий Схід", – зазначає Парамонов.
Найстаріший будинок і погром у євреїв
Ближче до кінця вулиці – ще один комплекс, що складається з двох будинків. За свідченнями істориків, це одне з найстаріших будівель Одеси, спроектоване архітектором Фраполли. Колись торгові ряди Жевахова в 1839 році були реконструйовані, а в середині минулого століття тут займалися ремонтом холодильників, пральних машин і пилососів. Торговельною діяльністю займаються і донині, щоправда, тепер частина будинку житлова.
Ще одна стара споруда – на розі Ніжинської. Тут на початку XX століття трапився масовий єврейський погром. У газетах писали: "Одеса на Одесу не схожа. Магазини замкнені, помітно рух простолюдинів на Новому базарі. Натовп хлопчаків і хлопців жбурляє каміння у вікна квартир і магазинів. На Ніжинській розбиті шибки у вікнах в багатьох будинках. Домовласникові вибили два зуби і каменем завдали удару в голову...".